Suomen+Presidenttejä,+osa+2

J. K. Paasikivi[[image:paasikivi.jpg width="175" height="228" align="right"]]
//(Juho Kusti, alun perin Johan Gustaf Helsstén)// Syntynyt 27. marraskuuta 1870 Hämeenkoskella, kuollut 14. joulukuuta 1956 Helsingissä (86 vuotta) Presidenttinä: 11. maaliskuuta 1946 - 1. maaliskuuta 1956 Puoluekanta: Kokoomus

Paasikiven vanhemmat asuivat Tampereella, missä hänen isänsä toimi kauppiaan renkenä, mutta Paasikivi syntyi heidän kauppareissullaan Lahden markkinoille. Paasikivi opiskeli venäjän kieltä ja kirjallisuutta haaveenaan historiantutkijan ura, mutta valmistuttuaan päätti kuitenkin siirtyä lakiopintoihin. Hän valmistui lakitieteen tohtoriksi vuonna 1901.

Paasikivi oli katsannoltaan fennomaani ja toimi aktiivisesti jäsenenä vanhasuomalaisissa, jotka harjoittivat myöntyväisyyspolitiikkaa ja kompromisseja venäläistämistä kohtaan. Vuonna 1903 vanhasuomalaiset ehdottivat Paasikiveä valtiokonttorin pääjohtajan (tuolloin nimikkeellä ylitirehtööri) virkaan, johon venäläishallinto hänet hyväksyikin. Vuonna 1906 hänet valittiin kansanedustajaksi ensimmäisissä eduskuntavaaleissa. Pari vuotta myöhemmin hänet valittiin valtiovaraintoimituskunnan päälliköksi senaattiin. Suomen itsenäistymisen aikoihin Paasikivi kuului monarkian kannattajiin ja liittyi vuonna 1918 perustettuun Kokoomukseen. Hän toimi neuvottelijana liki kaikissa itsenäisen Suomen historian tärkeimmissä käänteissä, eritoten sotien rauhanneuvotteluissa. Paasikivi oli myös kolmen hallituksen pääministeri.

Vuonna 1946 Paasikivi valittiin poikkeuslailla presidentiksi Mannerheimin erottua kesken kautensa. Hänet valittiin myös toiselle kaudelle vuonna 1950. Paasikivi kannatti yhä myöntyväisyyspolitiikkaa Neuvostoliittoa kohtaan ja loi niin kutsutun Paasikiven linjan, joka hänen kautensa jälkeen sai uuden nimityksen Paasikiven--Kekkosen linja. Linjan pääideana oli säilyttää hyvät välit Neuvostoliittoon mutta samalla korostaa Suomen puolueetonta asemaa. Paasikiven merkittävimpiä saavutuksia oli Neuvostoliiton vaatiman YYA-sopimuksen neuvotteleminen Suomelle edulliseksi.

Urho Kekkonen
//(Urho Kaleva)// Syntynyt 3. syyskuuta 1900 Pielavedellä, kuollut 31. elokuuta 1986 Helsingissä (melkein 86 vuotta) Presidenttinä: 1. maaliskuuta 1956 - 27. tammikuuta 1982 Puoluekanta: Maalaisliitto/Keskustapuolue //Myöhemmin lisää tästä.//



Mauno Koivisto
//(Mauno Henrik)// Syntynyt 25. marraskuuta 1923 Turussa (nyt 87 vuotta) Presidenttinä: 27. tammikuuta 1982 - 1. maaliskuuta 1994 Puoluekanta: Sosiaalidemokraatti

Talvisodan aikaan Koivisto oli 16-vuotias ja toimi sammutusyksikössä vapaaehtoisena kotirintamalla. Jatkosodan alussa hän toimi samoissa hommissa ja sitten asevelvollisena jääkärinä. Sodan jälkeen Koivisto opiskeli iltaoppikoulussa työn ohessa ja jatkoi yliopistossa filosofian opinnoilla. Tuona aikana hän työskenteli muun muassa ahtaajana Turun satamassa sekä kansakoulunopettajana. Myöhemmin hän siirtyi pankkialalle Helsingin Työväen Säästöpankkiin, jonka toimitusjohtajana hän toimi liki vuosikymmenen. Koivisto toimi ahkerasti sosiaalidemokraattien puoluetoiminnassa, päästen melko nopeasti pinnalle ajamalla suhteiden solmimista Kekkoseen ja Neuvostoliittoon. Vasemmiston saatua vuonna 1966 vaalivoiton Koivisto osallistui hallitustunnusteluihin ja nousi suoraan valtiovarainministeriksi, toimimatta tätä ennen tai koskaan myöhemminkään kansanedustajana. Hän sai nimityksen myös Suomen Pankin pääjohtajaksi, mutta jo vuonna 1968 hänet valittiin pääministeriksi. Koiviston hallitus uudisti yhteiskuntaa vapaamieliseen suuntaan, minkä aikana Koivisto nousi Suomen suosituimmaksi poliitikoksi. Jopa presidentti Kekkonen koki Koiviston uhkaajakseen. Pääministerikautensa jälkeen Koivisto palasi entisiin töihinsä, mutta kymmenen vuotta myöhemmin syntyi Koiviston toinen hallitus, joka myös saavutti kansan keskuudessa suuren suosion. Kun Kekkonen erosi, Koivisto pääsi presidentiksi äänivyöryllä. Presidenttinä Koivisto pyrki uudistamaan sisäpolitiikkaa parlamentaarisemmaksi, mikä käytännössä tarkoitti presidentin roolin heikentämistä. Tämän myötä Kekkosen aikaiset eduskunnan hajottamiset ja vähemmistöhallitukset loppuivat, ja Koivisto toimi edeltäjiään enemmän taustalla. Ulkopolitiikassa hän näennäisesti jatkoi Kekkosen Neuvostoliitto-myönteistä linjaa mutta käytännössä alkoi vaivihkaa tehdä pesäeroa. Toisella presidenttikaudellaan Koivisto johti Suomen kurssin lopulta suurimpaan täyskäännökseensä irtisanomalla YYA-sopimuksen, mitätöimällä yksipuolisesti Pariisin rauhansopimuksen aserajoitusmääräykset ja edesauttamalla Suomen liittymistä EU:hun.

Martti Ahtisaari[[image:ahtisaari_martti.jpg width="177" height="239" align="right"]]
//(Martti Oiva Kalevi)// Syntynyt 23. kesäkuuta 1937 Viipurissa (nyt 73 vuotta) Presidenttinä: 1. maaliskuuta 1994 - 1. maaliskuuta 2000 Puoluekanta: Sosiaalidemokraatti

Ahtisaari syntyi Viipurissa mutta varttui Kuopiossa ja Oulussa. Hän opiskeli Oulun opettajakorkeakoulussa kansakoulunopettajaksi ja teki alan töitä, ennen kuin sai pääsi töihin ulkoministeriöön vuonna 1965. Vuonna 1973 hänet nimettiin suurlähettilääksi Tansaniaan, Sambiaan, Somaliaan ja Mosambikiin. Ennen presidentinuraansa hän ehti toimia YK:n edustajana myös Namibiassa ja neuvottelijana entisessä Jugoslaviassa. Sosiaalidemokraattisen puolueen jäsenenä Ahtisaari oli ollut jo 19-vuotiaasta, mutta ei ollut koskaan istunut kansanedustajana tai ministerinä. Näin ollen hän tuli presidenttiehdokkaaksi keskeisimmän poliittisen kentän ulkopuolelta, mikä oli hänen mahdollisuuksiensa kannalta hyvä, sillä Suomi kamppaili 1990-luvun alun pahan laman kourissa ja poliitikkojen maine kansan keskuudessa oli huono. Vaalit olivat Suomen ensimmäiset suorat kansanvaalit presidentin valinnan yhteydessä, ja Ahtisaari piti aktiivista yhteyttä kansaan myös vaalien jälkeen suoran kansanvaalin hengen mukaisesti. Lupauksensa mukaisesti hän vieraili joka kuukausi jossakin maakunnassa, lukuisten ulkomaanmatkojensa lisäksi.

Ahtisaari kannatti EU-jäsenyyttä ja laittoi arvovaltansa peliin hankkeen toteutumisen puolesta. Myönteisen kansanäänestyspäätöksen jälkeen Suomi pääsi liittymään EU:n jäseneksi vuoden 1995 alusta lähtien. Uransa negatiivisinta kritiikkiä Ahtisaari sai RGM-konsernin pääomistajalle sekä Indonesian metsäministerille  myöntämistään kunniamerkeistä: RGM-konsernin April-yhtiötä kritisoitiin sademetsien tuhosta ja Indonesian valtiota laajoista ihmisoikeusrikkomuksista.

Ehdoton huippukohta Ahtisaaren kaudella oli hänen merkittävä osuutensa Kosovon kriisin sovittelijana vuonna 1999, ja myös presidenttiydensä jälkeen hän on toiminut merkittävissä kansainvälisissä tehtävissä. Hän pääsi jälleen rauhanneuvottelijaksi Kosovoon vuonna 2005 YK:n nimityksestä, ja vain muutama vuosi myöhemmin Kosovo julistautui itsenäiseksi. Ahtisaari on saanut työstään monia kansainvälisiä palkintoja, kuten hollantilaisen Geuzen-säätiön myöntämän arvostetun Geuzen-mitalin ja UNESCOn Félix Houphouët-Boigny -rauhanpalkinnon. Hän on myös yhteensä 19 yliopiston kunniatohtori. Kaikkein tunnetui n Ahtisaaren palkinnoista on vuoden 2008 Nobelin rauhanpalkinto, jota perusteltiin useilla mantereilla ja yli kolmenkymmenen vuoden aikana tehdyllä työllä kansainvälisten konfliktien ratkaisemiseksi.



Tarja Halonen
//(Tarja Kaarina)// Syntynyt 24. joulukuuta 1943 Helsingissä (nyt 67 vuotta) Presidenttinä: 1. maaliskuuta 2000 alkaen Puoluekanta: Sosiaalidemokraatti

Halosen vanhemmat erosivat hänen ollessaan nuori, ja hänen äitinsä avioitui uudestaan Tarjan ollessa kaksivuotias. Hänen isäpuolellaan, joka oli aktiivinen työväenliikkeen edustaja, on ollut suuri vaikutus Halosen elämään. Työläisperheen lapselle epätavalliseen tyyliin Halonen jatkoi kansakoulun jälkeen oppikouluun. Lopulta hän valmistui oikeustieteen kandidaatiksi Helsingin yliopistosta, pääaineenaan rikosoikeus. Tämän jälkeen hän aloitti uransa järjestötehtävissä, joista hän siirtyi SAK:n sosiaaliasiain juristiksi.

Puoluepolitiikkaan Halonen lähti mukaan liittymällä SDP:hen vuonna 1971, kuuluen sen vasemmistosiipeen. Hän toimi myös pääministeri Kalevi Sorsan eduskuntasihteerinä vuoden ajan. Vuoteen 1996 asti Halonen toimi Helsingin kaupunginvaltuustossa, ja vuoden 1979 vaaleissa hänet valittiin kansanedustajaksi. Tässä virassa hän toimi kunnes hänestä tuli presidentti. Halosen ensimmäinen merkittävä tehtävä eduskunnassa oli sosiaalivaliokunnan puheenjohtajuus vuosina 1984-1987, josta hän nousi vuonna 1987 toiseksi sosiaali- ja terveysministeriksi. Tätä seurasi valinta Pohjoismaiden yhteistyöministeriksi kaudelle 1989-1991. Vuosina 1990-1991 Halonen palveli oikeusministerinä Harri Holkerin hallituksessa. Ulkoasiainministerinä hän toimi Lipposen ensimmäisessä ja toisessa hallituksessa, kunnes tuli valituksi presidentiksi vuonna 2000.

Halosen kaudelle presidentin valtaoikeuksia karsittiin rajulla kädellä, etenkin sisäpolitiikassa. Nimitysoikeutta kuitenkin säilytettiin ennallaan, ja Halonen onkin käyttänyt tätä oikeuttaan tekemällä muutamia virkanimityksiä, jotka ovat olleet asiantuntijoiden ja asianomaisten mielipiteiden vastaisia ja herättäneet kysymyksiä. Halonen ei kannata presidentin oikeuksien kaventamista ja pitää kiinni etenkin oikeudesta osallistua EU-huippukokouksiin. Hän ei myöskään kannata NATO-jäsenyyttä. Vaikka Halonen pääsi toiselle kaudelleen hädintuskin, voittaen Sauli Niinistön vain reilulla prosentilla äänistä, hän on mielipidekyselyissä nauttinut hyvinkin laajaa kannatusta.

LÄHTEET:
http://www.kirjastovirma.net/henkilogalleria/Ståhlberg_K_J  http://www.kirjastovirma.net/henkilogalleria/Kallio_Kyösti  http://www.huittinen.fi/Default.aspx?id=240 (Ryti)  http://fi.wikipedia.org  Aalto, Aromaa, Haapala, Hentilä, Nieminen: Kaikkien aikojen historia 4