7.+Sisällissota

Johdanto:
Suomen sisällissota käytiin Venäjän vallankumousten ja Suomen itsenäistymisen jälkeisessä murrosvaiheessa Suomen laillisen hallituksen johtamien suojeluskuntien ja kommunististen punakaartien välillä. Varsinaiset taistelut eivät kestäneet paria kuukautta kauempaa.

Valkoiset:
Valkoisten joukkoihin kuului lähinnä maaseudun tilalliset, porvaristo ja työväkeä paremmin koulutettu väestö, kuten virkamiehet, opettajat ja ylioppilaat. Mukana oli työvaestöä ja torppareita, jonkin verran ruotsalaisia vapaaehtoisia ja sodan loppuvaiheessa myös Saksan keisarikunnan armeija. Armeijan ylipäällikkona toimi C.G.E. Mannerheim, muita sodanjohtajia olivat muun muassa Itärmeijan komentaja Ernst Löfström ja Länsiarmeijan Martin Wetzer.

Punaiset:
Punaisten joukot koostuivat pääosin etelä-Suomen kaupunkien työväestöstä ja maaseudun tilattomista työläisistä. Punaisten joukkojen ylipäällikko vaihtui useaan otteeseen sodan aikana, kaksi ensimmista ylipäällikköä Ali Aaltonen ja Eero Haapalainen erotettiin liiallisen alkoholin käytön takia ja heidän jälkeensä hallinnut johtokolmikko pakeni tappion näyttäessä selvältä Neuvosto-Venäjälle.

Valkoisten armeija oli punakaarteja huomattavasti paremmin koulutettu ja kurinalaisempi, tosin ennen jääkareiden saapumista joukkojen välillä ollut muuta eroa kuin aatesuunta. Sodan alussa armeija koostui vapaaehtoisista suojeluskunnista, vasta Saksassa koulutettujen jääkärien saavuttua helmikuun lopussa Vaasan senaatti otti käyttöön yleisen asevelvollisuuden ja ryhtyi jääkärien johdolla kouluttamaan armeijaa. Punaisten joukot pysyivat huonosti järjestäytyneinä läpi sodan, johtuen kokeneen sodanjohdon puutteesta ja punakaartilaisten tasa-arvon fanaattisesta kannattamisesta. Esimerkiksi komppanioiden ja muidenkin joukkojen johtajat valittiin miehistöstä "huutoäänestyksellä" ja heidät saatettiin erottaa liiallisen kurinpidon takia. Tästä syystä sotilaskuri oli erittäin huonoa, komentoja ei kuunneltu tai ei noudatettu. Sodan aikana punaisten joukoistakin nousi muutamia vahvoja ja taitavia komentajia, joita toteltiin ja kunnioitettiin.

Sotaan johtaneet tapahtumat:
Porvareitten ja työväen välit alkoivat kiristiyä jo vuoden 1917 puolella. Venäjän vallankumoukset aiheuttivat erimielisyyksiä Suomen tulevaisuuden näkymistä; Tsaarin vallan kaaduttua Suomen porvarit halusivat tehdä yhteistyötä Venäjän väliaikaisen hallituksen kanssa, kun taas toinen senaatin puolue SDP kannatti omatoimisuutta ja itsenäistymistä. Puolueiden mielipiteet muuttuivat päinvastaisiksi, kun bolshevikit kaappasivat vallan Venäjälla marraskuussa 1917 (ns. lokakuun vallankumous). Porvarienemmistöisen eduskunnan julistautuessa Suomen ylimmän vallan käyttäjäksi 15.11.1917 ja työväen viikon mittainen suurlakko kiristi kansan välejä sisallissodan partaalle. Suomen julistauduttua itsenäiseksi porvarillinen hallitus nimitti suojeluskunnat Suomen viralliseksi järjestysvallaksi. Työväenliikkeen johtoon noussut vallankumouksellinen ryhmittymä piti tätä porvarillisena vallankumouksena ja määräsi punakaartien liikekannallepanon 27.1.1918, punaisten joukot miehittivät tärkeimmät virastotalot Helsingissä ja sisallissota virallisesti alkoi.

Sodan kulku:
Helmikuun puolessavälissä Punaiset aloittivat yleishyökkäyksen, joka ei kuitenkaan onnistunut. He eivät päässeet edes ensimmäiseen etappiinsa asti, joka oli Haapamäki-Pieksämäki poikkirata.

Maaliskuussa Valkoiset aloittivat yleishyökkäyksen etelään ja valtasivat pitkän ja verisen taistelun päätteeksi Tampereen. Tämä taistelu oli yksi sodan käännekohdista, koska Tampere oli punaisten suurin teollisuuskaupunki.



Huhtikuun alkupuolella saksalaiset apujoukot saapuivat. Punaiset eivät kyenneet vastarintaan vaan Helsinki vallattiin muutamassa päivässä. Toinen saksalais osasto rantautui Loviisaan ja katkaisi Punaisten pakoreitin. Saksalaisten apu nopeutti sotaa, mutta valkoiset olivat niin ylivoimaisia, että he olisivat voittaneet sodan muutenkin.



Sodan uhrit, arvet ja terrori:
Punaisten tappiot sodassa ja sen jälkeisissä vainoissa olivat valtaisat verrattuna valkoisten vastaaviin. Punaisia kaatui rintamalla reilut 5000 henkeä, heitä teloitettiin yli 7000 ja heitä kuoli vankileireillä lähes 12000, kun taas valkoisia kaatui rintamalla lähes 3500, heitä teloitettiin noin 1500 ja leireillä heitä ei virallisten arvioiden mukaan kuollut kuin 4. Valkoiset saivat punaisten joukoissa lisänimen "Lahtarit" ilmeisesti juuri ilman oikeudenkäyntiä tai hätäisten kenttäoikeudenkäynnin johdosta suoritettujen teloituksien takia. Sota jätti suomalaisiin syvät arvet, jotka johtuivat pääosin molemminpuolisesta terrorista, joka kohdistui enimmäkseen siviileihin.

Lähteet: Kaikkien Aikojen Historia 4: Suomen historian kaannekohtia (Edita) Oppitunneilla jaettu oppimateriaali Wikipedia